Гетероморфний вірш у румунській поезії перших десятиліть ХХ століття - Крістінія Паладян (Pitannâ Lìteraturoznavstva)
Розглянуто румунський гетероморфний (неупорядкований) вірш початку ХХ століття. Показано, що всупереч відмові в організації вірша від традиційних норм: ізометрії, ізотонії, ізосилабізму, рими та регулярної строфіки, такі твори побудовані на основі певних систем віршування. Перші експерименти з віршованими формами зафіксовано саме у силабо-тоніці – вони представлені гетеростопними або вольними розмірами нетрадиційного типу. Такі форми побудовані за принципом графічного роздрібнення вірша, тобто це твори з правильними силабо-тонічними рядками, але з розхитаною чисельністю стоп у вірші. Серед них фіксуємо структури, з метричною домінантою, в яких відчувається ритмічна інерція тексту, та конструкції з нелімітованим діапазоном стопності у віршах, в яких втрачається ритмічна скандовка. Іншим проявом невпорядкованості виступають гетерометричні вірші, це невпорядковані структури з безсистемним поєднанням віршів написаних різними метрами, які знаходяться на одному рівні та не підлягають відокремленню один від одного. Серед таких структур виділяємо твори, в яких невпорядковано об’єднано рядки, написані різними силабо-тонічними метрами, та поезії, в яких спостерігається чергування силабо-тонічних версів із різними тонічними рядками і навіть із верлібром. Тонічна невпорядкованість представлена гетероіктовими формами, які виступають у двох видах: структури з певною унормованістю кількості іктів та міжіктових інтервалів, які об’єднано у строфоїди, та структури з безсистемним чергуванням різноіктових версів та з великим (від нуля до п’яти) діапазоном міжіктових інтервалів. Показано, що поява гетероморфних структур є проявом подолання зайвої жорсткості канонічного вірша, його головною ознакою виступає намагання порушити саме фундаментальний принцип гомоморфності у техніці віршування.