FRANJEVCI U SENJU – OD KONVENTUALACA DO OPSERVANATA - Daniel Patafta (Senjski Zbornik)
Franjevački samostan u Senju osnovan je u 13. stoljeću kada upravitelji grada postaju Krčki knezovi, kasnije Frankopani. Franjevci su u to vrijeme nositelji obnove Crkve i njihova prisutnost u gradovima pokazuje da je određena sredina došla do određenog stupnja urbaniteta. S druge strane, franjevci u gradovima predstavljaju element koji pridonosi razvoju gradskog života u svim sferama. U članku se prati razdoblje od osnivanja franjevačkog samostana u Senju do početka 16. stoljeća. Povijest senjskog franjevačkog samostana prikazana je u kontekstu širih crkvenih i društveno-političkih odnosa na europskoj i lokalnoj razini. Utjecaj velikaške obitelji Krčkih knezova/Frankopana na širenje franjevaca i prijelaz pojedinih samostana iz konventualskog života u opservantski, u ovom slučaju samostana u Senju, prikazan je kroz procese na razini opće Crkve koji su se odražavali na prostoru srednje i jugoistočne Europe. Stoga je tema rada prikazati kako se u kontekstu društvenopovijesnih okolnosti dogodio prijelaz iz konventulaizma u opservanciju među senjskim franjevcima. Također je valorizirana uloga Krčkih knezova/Frankopana i njihovo pravo patronata nad mjesnom Crkvom kao temeljnih nositelja društvenog i političkog života na velikom prostoru njihove vlasti u kontekstu feudalnih odnosa srednjovjekovne Hrvatske. Na primjeru samostana u Senju može se vidjeti kako su promjene i procesi kroz tri stoljeća utjecali na ulogu samostana u životu određenog prostora, promjene u samom životu franjevaca koji napuštaju konzervativniji konventualski smjer i prihvaćaju strogo opsluživanje Pravila - opservanciju, utjecaj feudalnih velikaša na crkveni i politički život prostora kojim su vladali, a sve u okviru događanja na općoj europskoj i crkvenoj razini te na prostoru koji je činio neposredno zaleđe njihove državine. Početkom 16. stoljeća i prodorom Osmanlija uništene su sve srednjovjekovne institucije na području frankopanske vlasti. Samostan u Senju preživio je osmanlijska pustošenja i, slabljenjem frankopanskog utjecaja na društvena, politička i crkvena zbivanja na tome prostoru, ušao u razdoblje novoga vijeka.