ОСНОВНІ МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ОЦІНКИ ЕФЕКТИВНОСТІ УПРАВЛІННЯ В УМОВАХ ВЕДЕННЯ БОЙОВИХ ДІЙ - Юрій ПАЛАМАРЧУК; Артем ЧОРНИЙ (Збірник наукових праць Національної академії Державної прикордонної служби України. Серія: військові та технічні науки)
Останнім часом науковці все більше уваги приділяють питанням оцінки військового управління, зокрема його ефективності. Це зумовлено необхідністю наукового аналізу складних управлінських процесів з погляду їх структури й організації. Управління в умовах збройної агресії рф вимагає постійного опрацювання та вдосконалення. Оцінка ефективності управління дає можливість виявити сукупність таких показників, які дозволяють охарактеризувати основні сторони управлінської діяльності, стан систем управління (своєї та противника) і сприятимуть найбільш ефективному виконанню поставлених завдань. Орган управління угруповання відіграє важливу роль щодо узагальнення та аналізування даних обстановки. Динамічність розвитку обстановки щоденно потребує від органів управління постійного збирання, добування, оброблення та аналізування нових даних, своєчасного реагування на її зміни, які відбуваються під час ведення бойових дій або які впливають на здійснення управління ззовні. Статтю присвячено висвітленню основних методологічних засад оцінки ефективності управління в умовах збройної агресії рф проти України. Акцентовано на важливості та необхідності оцінювання ефективності управління та зазначено основні вимоги до науково-методичного апарату. Визначено головні критерії (показники) оцінки ефективності управління. Зазначено, що співвідношення протиборчих сил у процесі бойових дій визначається не стільки потенційними, скільки реалізованими бойовими можливостями, а ступінь реалізації цих можливостей залежить від ефективності управління ними. Підкреслено, що вміння зосередити основні зусилля на пріоритетних напрямах (об’єктах, ділянках) залежить від мистецтва управління наявними силами та засобами. Вивчення, узагальнення й аналізування досвіду, виявлення факторів та умов, під впливом яких відбувається процес розвитку органів, засобів і методів управління, має важливе значення  для правильного розуміння проблем, визначення шляхів подальшого розвитку теорії та практики управління, для виявлення специфічних законів управління, пізнання механізму вияву їх на практиці та використання у бойовій обстановці.