Els tòpics del món al revés i del locus amoenus en la poesia de J. V. Foix - Lluís Quintana (Quaderns de Filologia: Estudis Literaris)
L’obra de J. V. Foix incorpora sovint temes, metàfores o formes rítmiques o estròfiques que provenen de la tradició literària, tant del folklore com de la literatura clàssica, dins una tradició que comprèn, com diu al pròleg de Sol, i de dol, “els seus, els provençals i els toscans”. Aquestes autoritats a què Foix es remet, es manifesten en la seva obra de diverses maneres, com són els epígrafs, les intertextualitats i especialment la reescriptura. Examinarem aquest últim cas en el tractament de dos tòpics concrets: el món al revés i el paisatge, en poemes de dos llibres consecutius: Les irreals omegues (1949) i On he deixat les claus… (1954).