NIEKO NĖRA, ARBA BŪTIES PROBLEMA SOFISTŲ MĄSTYME - Skirmantas Jankauskas (Problemos)
Straipsnyje nagrinėjami dviejų iškiliausių sofistų - Gorgijo ir Protagoro - mąstymo atgarsiai graikų filosofijoje. Tariama, kad sofistų judėjimas savo siekiais ir prielaidomis yra naujas ir santykinai autonomiškas reiškinys graikų kosme, o dėl to jį reikia legalizuoti. Mėginama parodyti, kad sofistai įsivelia į filosofinę diskusiją, siekdami prasimušti kosme ontologinę nišą savo veiklai. Vadovaujantis tokiu požiūriu analizuojamas Gorgijo kūrinys "Apie nebūtį, arba prigimtį". Parodoma, kad jame logiškai "sukiršinamos", taigi ir nuvainikuojamos ligtolinės filosofijos išvados. Daroma išvada, kad taip Gorgijas sukomplikuoja ligtolinį "naivų", arba neproblemišką, graikų filosofavimą, o antra vertus, negatyviai nužymi pamatinę sofistų veiklos prielaidą - žmogaus nuomonės reikšmingumą. Vėliau parodoma, kad tą pačią prielaidą jau pozityviai pagrindžia Protagoras savo garsiuoju žmogaus-mato kriterijumi. Patikslinama, kad šio kriterijaus esmė ta, kad kosmo (logo) juslinis permatavimas nureikšmina mąstymą, taigi ir kilusius vidinius prieštaravimus, kartu santykinai išlaisvina kalbą ir sudaro prielaidas sofistiniam iškalbos menui atsirasti. Straipsnis baigiamas išvada, kad sofistų idėjų sąlytis su graikų filosofija privertė graikų filosofus įsisąmoninti pamatines - būties, pažinimo ir vertybių - problemas. Prasminiai žodžiai: ankstyvoji graikų filosofija, sofistai, būtis, pažinimas, žmogus-matas, retorika.